Snažím se o to už více než osmnáct let a stále se mi nějak nedaří zařídit si ho podle svých představ. Ustavičně se zamotávám do problémů. Já jednoduše průšvihy přitahuji. I kdybych se sebevíc snažila vyhnout se jim sebevíc, ony si mě najdou. Nechci se plést svojí dceři do života. Chci jí jen pomoct. Navést ji na správnou cestu. Ona to sama nedokáže. Je to dítě. Nechci s ní soupeřit. Mám ji ráda jako nikoho na světě. Říká se tomu mateřská láska. Může tohle mužský pochopit? Po návratu domů jsem Valentýnu zastihla na schodišti. Vedle ní ležel spacák.


Začala i šít a brát nocležníky. A když ani to nestačilo, musela prodávat všechno, co mělo nějakou cenu. Oháněla se ze všech sil, pomohli i příbuzní, takže jsme stále mohli otci do vězení posílat něco na přilepšenou. Maminka zvládala tu tíživou finanční situaci s obvyklou razancí a důvtipem a jednoho dne se rozhodla zachránit, co se dá, z hotýlku na Máchově jezeře. Dům byl zabedněný, ale pořád v něm bylo ještě pár cenností. Koncem podzimu v roce 1941 jsme se tedy na Máchovo jezero přestěhovali.


Také větve trnky mají bodavé ostny. Keř kvete v květnu. Tmavé bobule jsou opravdu velmi trpké. Trnka se odborně též nazývá slivoň trnitá. V lužním lese Jelen přichází tiše k vodě. Ledňáček vyhlíží malé rybky, raky a hmyz. Na břehu dozrávají ostružiny, kalina a árón. Olše, vrba a topol šelestí ve větru. VRBA Kůra : šedohnědá Plod : oříšek ( v září ) Vrba dorůstá výšky až dvaceti metrů. Její větve visí často až k zemi. Listy mají na spodní straně stříbřité chloupky a blýskají se ve větru. Větve se dobře hodí k pletení košíků. TOPOL ČERNÝ Kůra : černá, popraskaná


V té době, kdy jsem byl mladý, bylo dost bídy, a kupodivu, přitom si kdekdo při práci zpíval. Teď jsem to už neslyšel léta. Pak mistr přerušil dílo a šel zkontrolovat, co dělám já, dlouze a zamyšleně pozoroval můj naklepaný plech. " Co to má být? " " Pane mistr ", " " To myslíš vážně? " " Pane mistr... " Poklepal ukazováčkem na několik zvlášť nepovedených míst. Ten zvuk, jak jeho kloub poklepává na dutou měděnou báň věžičky, si pamatuji dodneška. " Pane mistr, vždyť to přece nikdo zezdola neuvidí. " Koukl na mne nechápavě. " Proč se s tím máme mordovat, pane mistr. "


Během toho školního roku jsem se doslechl, že Československá televize shání člověka, který by byl schopný uvádět nový televizní pořad věnovaný filmu. Přihlásil jsem se. Napadlo mě totiž, že by to mohl být slušný start pro práci sportovního reportéra, což mi připadalo jako vůbec nejlepší práce na světě, jelikož sportovní reportér chodil na fotbal a na hokej, dostával za to slušné peníze, a navíc mohl cestovat na Západ. V padesátých letech Československá televize teprve začínala. V zemi bylo jenom pár stovek přijímačů a dosud nikdo ani netušil, jakou moc tohle médium má.


Mocný dojem, který na mě ten zanícený básník udělal, jsem si připomenul později, když se mi dostala do ruky Seifertova báseň, v níž rekapituluje smrt všech básníků své generace, kteří mu byli drazí. O Holanovi, který byl tehdy jen krátce po smrti, píše : V té zpropadené voliéře Čech rozhazoval své básně s pohrdáním jako kusy krvavého masa. Ale ptáci se báli. Jak si tak společně tu a tam vzpomínáme na staré časy strávené v Poděbradech, zjistil jsem, že se ve Václavově mysli uhnízdila podivná smyšlenka. Pochází z doby, kdy jsem ještě býval jeho starší rádce.


" Dejte mi kilo cukru, bochník chleba a máslo, " požádal profesor, když na něho došla řada. Za ním nestál nikdo, zůstal poslední. " To je všechno? " ujišťovala se žena za pultem a změřila si ho. " Zatím snad ano, kdybych něco zapomněl nebo potřeboval, vrátím se, nemám to daleko. " Prodavačka ho zkoumavě odhadovala. " Vy jste tady nový, viďte? " Profesor přisvědčil. " Přistěhoval jsem se nedávno. " Přece nebude hned každému vykládat, co a jak! Nikdy to nedělal. Vedoucí se chápavě usmála. " K dětem, ne? " prověřovala si nového zákazníka. " Koupil jsem tady domek. " " Aha, " přikývla vedoucí, " tak proto!


Hodila pohledem po Leošovi, který stál se svojí matkou u okna a poslouchal, co mu vypráví. Okamžitě přišel k nám. " Co je to? " zeptal se nechápavě, sleduje ono psaníčko. " Přece svatební dar, miláčku. " Vyndal kartičku a otočil ji několikrát v ruce. " Kolik tam je? " otázal se. " Doufám, že dost, " slyším se říkat a vzápětí mě zchladí ženichova odpověď. " Nás si nekoupíte, " uzemnil mě a moje tváře polilo horko. Zrudla jsem jako pivoňka a Marek stojící za mnou se snažil situaci zachránit. " Ostatně, vy byste se ani nedali, že? "


" Když je to tak, " zaradoval se pán, " dejte mi ji za ženu. Já mám všeho dost - - lnu a konopí celé hromady - - u mě může příst od rána do večera. " Matka se dlouho nerozmýšlela, a než se Hanička probrala z dřímot, donesla ženichovi z truhly malovaný šátek, za klobouk mu dala snítku barvínku a ještě ten večer se odbyly zásnuby. Ostatní dívky, které byly v domě na přástkách, jí záviděly, ale nakonec si řekly, že když se i pro línou Hanku našel ženich, ony se také jistě dostanou pod čepec. Na druhý den dal ženich zapřáhnout a posadil nevěstu do kočáru.


Slova a obraz odcházely přímo do éteru, což komunisty děsilo natolik, že každé odvysílané slovo muselo být předem schváleno tiskovými dozorci, kterým se předem posílal detailní scénář s kopií. Na originál dali cenzoři štempl a poslali ho zpátky. Kopii si nechali, a když se pořad vysílal, vždycky někdo někde pečlivě sledoval, jestli se náhodou člověk neodchyluje od povoleného textu. Samozřejmě že ještě neexistovaly čtecí stroje, takže všecko se muselo buď číst z papíru, nebo naučit nazpaměť, a když se člověk přeřekl nebo jenom zpřeházel slova ve větě, už si ho šéfové zvali na kobereček.


Přišla jsem vás utěšit, že nejste jako smrt. Že já bych se brát nedala. " Havlova mravnost " To jste hodná, " řekl Havel. " Jste hodná, že byste se nedala brát a že jste mi to přišla říct. Já totiž opravdu nejsem jako smrt. Nejenomže neberu Alžbětu, ale ani vás bych nebral. " " Ó, " podivila se doktorka. " Tím nechci říct, že se mi nelíbíte. Spíš naopak. " " Proto, " řekla doktorka. " Ano, líbíte se mi velice. " " Tak proč byste mne nebral? Protože já sama o vás nestojím? " " Ne, myslím, že s tím to nemá nic společného, " řekl Havel. " Tak s čím? " " Chodíte s primářem. " " No a? "


Ale tak už to v životě bývá : člověk se domnívá, že hraje svou roli v určité hře, a netuší, že na scéně zatím nepozorovaně vyměnili dekorace, a on se nic netuše ocitá uprostřed poněkud jiného představení. Seděl opět v křesle naproti ředitelce ; mezi nimi byl stolek a na něm láhev koňaku obstoupená dvěma číškami. A právě ta láhev koňaku byla onou novou dekorací, podle níž by bystrý muž střízlivého ducha okamžitě rozpoznal, že kostelní aféra už naprosto není tím, oč jde. Ale nevinný Eduard byl do té míry sám sebou opojen, že si to zpočátku vůbec neuvědomoval.


Ani s velbloudem, ani s důstojníkem dlouho nic nehnulo, až po chvíli velbloud zničehonic krknul a z huby mu vychrstl obrovský zelený žvanec, který mi přistál přímo na hlavě. Po tom strašlivém velbloudím zvratku jsem smrděl ještě týden, ale to bylo vedlejší, protože v tu chvíli se ten ruský oficír zachechtal a schoval revolver, zatímco velbloud, kterému se konečně ulevilo, ožil a nechal se v klidu odvést ze silnice. Důstojník naskočil zpátky do džípu a kolona Rudé armády se dala do pohybu. Na jejím konci se unaveně vláčel oddíl jízdy a za ním pár valachů táhl zelenou polní kuchyni.


" Co je to? " naježila jsem se, když do kanceláře, kde jsem trávila již třetí den po přerušení rodičovské dovolené, vrazila hlavní sestra. Chlapec přicházející za ní nesl v ruce ohromnou krabici. " Neseme vám počítač! " zaskřehotala vysoká, nakrátko ostříhaná žena středního věku, v bílých šatech, jaké nosí vrchní sestry. " Abyste to všechno stihla, když tady budete nyní sama. " Vyděšeně jsem vykulila oči. " Ale já na tom neumím pracovat! " " Nebojte se, všechno je zařízené. Na několik dní vám sem pošleme pracovníka, který je v účtárně na praxi. Ten vás dokonale zaučí. " Zoufale jsem si odfrkla. No to teda nevím.


Měla na sobě úzkou sukni a teplé sáčko a vlasy si sčesala dozadu. Vyfikla se kvůli mně a ještě nikdy jí to tak neslušelo. A já se k ní šoural jen v trenkách, ze kterých crčela voda. Zuby mi cvakaly, kolena se klepala, každý chlup na těle mi stál. Vtom se ke mně otočila a chvíli na mě zůstala zírat, jako bych byl nějaký podivný přízrak, pak se otočila a odmašírovala z parku pryč. Marto! Počkej! Nebudeš tomu věřit, co se mi stalo. Počkej! Ani se neohlídla.


Co když je to jen taková kamufláž? Nevím, jak Neurol ve skutečnosti vypadá. Je to doopravdy takováhle titěrná bílá pilulka? Leoš by mi dozajista dokázal říct, jestli je to ta pravá, nebo ne. Ale přece za ním nepůjdu o půlnoci, i když vím, že taky nespí. Před chvílí jsem slyšela nahoře pláč Janičky a šouravé kroky. Jistě byl v kuchyňce a ohříval jí mléko. Pokud mě vyzve, abych mu s něčím pomohla, učiním tak ráda. Aktivní nebudu. Ráno jsem zatelefonovala do nemocnice a požádala o dva týdny dovolené. Hlavní sestra mi vyhověla skoro okamžitě, jako by už na to čekala.


Stopařka zastavila auto ne proto, aby se svezla, ale aby svedla muže, který v autu jel ; byla to prohnaná svůdkyně, výborně disponující svými půvaby. Dívka vklouzla do té pitomé románové postavičky s lehkostí, která ji samu vzápětí překvapila a okouzlila. A tak spolu jeli ; cizí řidič a cizí stopařka. 5 Nic nechybělo mladíkovi v životě víc než bezstarostnost. Silnice jeho života byla narýsována s bezohlednou přísností : zaměstnání se nevyčerpávalo jen osmi hodinami denně, prosakovalo i do ostatního času povinnou nudou schůzí i domácím studiem ;


Gestapák, který rozhodl, že matku nepropustí, znal totiž naši rodinu už před válkou. Pocházel ze Sudet a moji rodiče ho kdysi zaměstnali jako políra při stavbě hotýlku. V souvislosti s ním se nic mimořádného nestalo. Prostě chvíli pro rodiče dělal a pak opět vypadl z jejich života, nic víc. Byl to však člověk, který po Hitlerově nástupu uvěřil v nadřazenost německého národa. Přidal se ke gestapu a udělal v něm nepříliš závratnou kariéru. Za války se ocitl na velitelství gestapa v Kolíně a Čáslav spadala do jeho rajonu.


" Slyšela jsem od určité osoby, že Honza zastupuje nějakou cizí firmu prodávající zde neotestované léky a zkouší je na dobrovolnících. Chci vědět, jestli si neudělal Filip z mojí dcery pokusného králíka a jestli to nemohlo nějakým způsobem zapříčinit její smrt. " Leoš pár vteřin neodpovídal, jako by se rozmýšlel. " Možné je všechno. Zkusím se podívat tátovi do počítače. " " A nemohl bys nějak zjistit ve špitále, co ty léky obsahují? Jestli nemohly Valentýně způsobit nějaké halucinace? " " Pokusím se. " Zvrátila jsem se do sedla a snažila se ponořit do snu. V práci mě čekalo překvapení.


Jednou odpoledne jsem se ocitl v kupé sám s krásnou holkou v bledě šedé sukni. Měla nakrátko ostříhané hnědé vlasy a byla o pár let starší než já, tak sedmnáct let. Seděl jsem u okna nad stolkem a ona úhlopříčně na tom nejvzdálenějším konci ode mě. Když jsem se podíval na okno, na špinavém skle se matně odrážel její obrys. Mučil jsem si mozek, co bych tak vtipného řekl, když ona jako by nic vstala, přistoupila k oknu, stáhla ho a koukala ven na ubíhající pole.


Plod : křídlatý plod ( v září a říjnu ) Jeho listy se na podzim zbarvují do zlatova. Habr má velmi tvrdé dřevo. Plodem je oříšek pod trojlaločným listenem, který poletuje ve větru a za zimních vichřic může být zavát až jeden kilometr daleko. LÍSKA Kůra : šedohnědá, lesklá Plod : ořech ( v srpnu a září ) Lískový keř kvete každoročně jako jeden z prvních. Teprve pak začnou rašit listy, které jsou na spodní straně jemně ochmýřeny. Lískové oříšky dozrávají v létě. Mají je rády především veverky, myši a datlové. V jehličnatém lese Větvemi jehličnanů pronikají první sluneční paprsky.


Pak se otec s těmi dvěma pány vydal po schodišti dolů a já s panem ředitelem jsme je sledovali z výšky odpočívadla, jak se vzdalují, jak se opírají do těžkých vstupních dveří a vycházejí ven. Dveře se za nimi pomalu zavřely a já čekal, až ředitel něco řekne, jenže on tam dál stál a zíral na výplň dveří. Tak si sbal věci, Miloši, řekl nakonec. Musíš mamince odnést ten dopis. Srdce mi poskočilo radostí. Můžu domů! Tatínek přece říkal, že je všecko v pořádku, takže není o co se strachovat a přede mnou je celý volný den.


" Ne, " odpověděla prostě. " Koupala jsem ji včera. " Nasadila jsem přísný výraz. " Ale miminka se musejí koupat denně! " Uhnula plaše pohledem. " Proč? " " No to nevím, ale dělá se to, " odpověděla jsem pohotově. " Jestli se ti nechce, já to udělám! " " Jak chceš! " Natáhla jsem lačně po malé ruce. Chvilku jsem se s ní pomazlila a odběhla připravit věci na koupání. Nejdříve jsem zaběhla k sobě dolů převléknout se, abych se nezmáčela, protože Janička někdy rozpustile kopala nožičkama a cákala okolo sebe v dosahu několika metrů.


Usnul jsem nad velmi důležitým úkolem, který bych mohl snadno zkazit a který měl být zvlášť rychle odevzdán objednavateli. Věděl jsem to, a přece jsem neudržel oči otevřené. Probudil mne dotyk na rameni. Chvíli jsem si vůbec nemohl uvědomit, co se děje, znáte snad také ta nečekaná probuzení, kdy nevíte, na kterém místě vesmíru se nacházíte a proč. A to poklepávání na rameni bylo jako součást mého snu. Otevřel jsem oči. Zamžikal. A strnul... Nade mnou, opřený lokty o stůl s rozdělanou prací, se skláněl můj šéf, majitel tiskárny. Ten den ráno mě zvlášť upozorňoval, jak je ta práce důležitá.


Doma mi říkali, abych se vždycky schoval, kdyby začal nálet, a já se tedy poslušně schovával. Ve sklepě byl pěkný zmatek, lidé se tam mačkali kolem kufrů a balíků, v nichž měli majetek, někdo si přinesl i peřiny. Krčil jsem se a bál se. Byl jsem vůbec dost plaché dítě a teď, v neznámém temném sklepě s neznámými lidmi jsem si připadal nesmírně opuštěný. Vzduch se venku třásl výbuchy, sirénami, křikem, všechno doléhalo do sklepení jakoby z jiného světa, z jakéhosi pekelného světa. A tehdy jsem si všiml, že Ajax není se mnou.


Na sluncem zalitém okraji cesty se daří jabloni lesní. Má trnité větve a drobné listy. Na jaře se strom honosí mnoha růžovobílými květy. Jablka visí na dlouhých šťopkách a chutnají kysele. LÍPA Kmen : tmavě hnědý, popraskaný Plod : ořech ( od července do září ) Lípa může dosahovat věku až tisíc let. V časném létě láká vůně jejích květů mnoho včel. Plody lip jsou malé kulaté oříšky. Jejich společný stonek nese podlouhlý lístek, aby plody mohly létat. JILM Kůra : tmavě šedá, popraskaná Plod : ořech ( v srpnu a září ) Jilm potřebuje výživnou půdu. Jeho listy jsou uspořádány střídavě.